Fra tidernes morgen kom vi...
Vi bevægede os lydløst blandt jer—
—op gennem århundrederne.
De udødelige.
Jeg er Connor MacLeod fra MacLeod—klanen—
—Highlander.
Efter min ven Ramirez' død...
...og min elskede kone Heathers død—
—forlod jeg mit hjem i Skotlands højland—
—og begyndte at vandre rundt i verden for at søge svar.
Til sidst endte jeg i Japan, i Niri—bjergene—
—og troldmanden Nakanos hule.
Der lurer store farer, Highlander.
Fra et land langt borte kommer endnu en.
Den mest frygtede og onde blandt os.
Han bliver stærkere og stærkere for hver dag.
Han lever af andre udødeliges kræfter.
Snart er der ingen tilbage, som kan standse ham.
Hvis han vinder, vil verden lide evig fortabelse.
Hvem er han?
Hans navn er Kane.
Hvor er Niri—bjerget?
Hvorfor?
Hør efter. Hvor ligger Niri—bjerget?
Søger De troldmanden Nakanos kræfter?
Måske kan oldingen ikke høre mig.
Brænd byen ned.
—Hvordan dræber jeg ham? —Med hjerte, sjæl og stål.
—Det har jeg hørt før. —Det ved jeg. Ramirez.
Som han har også jeg levet mange liv.
Og som hans er min gave til dig min viden.
Den viden kommer ikke let, Highlander.
Intet er, som man tror, Highlander. Først må man være opmærksom på—
—og respektere illusionens kraft.
Du har allerede tabt.
Kæmp med din sjæl, så følger dit sværd.
Flot, Highlander. Sværdet bruger sin mesters kraft.
Det kan være porten til enten himlen eller helvede.
Slå til mod mit hoved, så får du al min viden.
Det vil jeg ikke.
Selv ikke for illusionens kraft?
Selv ikke det.
—Hvor skal vi nu hen, Kane? —Derhen.
Ja...
Det er her.
—Du må gå. Nu. —Hvad?
Stol på mig. Du må gå.
Nakano...
—Du har en lang rejse foran dig. —Hvorfor skal jeg rejse?
Det er ikke din tid nu, Highlander.
Husk... de er begge to mine.
Af sted!
Jeg glemmer dig aldrig.
Nakano. Det er godt at se dig igen.
Fornøjelsen er altid på min side.
Nej, den er faktisk på min side.
Hvor er Highlander?
Tiden har ikke været god ved dig, din gamle gedebuk.
Nå, er det Highlander?
Der kan kun være en!
—Du er altid i vejen, hvad? —Mere end du tror.
Når jeg siger, du skal gå, så skal du gå.
Efter Highlander. Nu!
Nå, da...
Dine magiske kræfter er blevet større, troldmand. Giv mig dem.
Du fik dem ikke for 200 år siden, og du får dem ikke nu.
Hvis jeg kapper dit hoved af, får jeg dem alligevel.
Vi kan gøre det på den nemme måde—
—eller vi kan gøre det på den hårde måde.
—Så nemt ryger mit hoved ikke af. —Nej. Men det ryger af...
...ikke desto mindre.
Du har forrådt dig selv, olding.
Der kan kun... være en.
Ja, kun en!
Men det bliver ikke dig!
—Dav, Alex. Godt at se dig. —Dav, Takamura. Går det godt?
Fint, tak.
Den arkæologiske kommission venter. Ejeren truer med at lukke os ned—
—så han kan køre sine fonde videre.
—De kan ikke stoppe udgravningerne. —Japanerne har respekt for dig.
Men det er en svær situation.
Fra det du har sendt til mig, er det helt sikkert det 16. århundrede.
Men undersøg nettet.
Det sted er under 1,6 km fra Niris centrum.
Hvad siger du? Troldmanden Nakanos hule?
—Nakano er en legende. —Ja, apropos det...
Det er Babe Ruth også. Og det er en kendsgerning.
Mange tak. Alex? Kommissionen.
Highlander er et sted derude.
Han skylder mig for alle de år.
Find ham.
Ikke andet. Bare find ham.
Hvor er vi? Hvad sker der?
Det skal du ikke tænke på, min ven. Der kan kun være en.
—Far? Er alt i orden? —Ja.
Jeg troede ikke, det kunne lyne uden skyer.
Kom.
Hvordan kan det ske? De var alle sammen døde, og jeg havde vundet.
Hvem er det, og hvor er han?
Hvis der sker mig noget, må du tage dig af John.
Hvad taler du om?
Jeg må af sted, Jack. Der er styr på det hele.
Ved drengen, du ikke er hans rigtige far?
Han vidste, han var adopteret, før han kunne stave til det.
Jeg håber, at det, der får dig til at rejse, er det værd.
Det håber jeg også. Men jeg har ikke noget valg.
Jeg ved, han er i live, og jeg må finde ham.
Jeg tager til New York til stedet for forsamlingen—
—selvom jeg ikke vil.
Igen vil mit liv forandre sig.
—Hvad laver de? Vi fik tilladelse. —Der har været indbrud.
Satans...
—Hvad tog de? —Det ved vi ikke.
Jeg kunne ikke kom forbi politiafspærringen. De fandt to lig.
—Klarer du dig? —Ja.
Det må være det inderste kammer.
Hvordan vidste de, at det var her?
Se her. Det 15. århundrede?
En utrolig kopi.
—Alex...! —Jeg vil bare have en prøve.
—Hvorfor? —Jeg tror ikke, det er en kopi.
John?
John...
Så... Jeg bliver ikke væk længe.
—Du skal ringe. —Det skal du også.
Pas på det her sted. Du har ansvaret nu.
Kom her. Jeg elsker dig, John.
Det er lidt sent for en gåtur, hvad røvhul?
Hallo, pikhoved.
—Jeg taler til dig. —Flot kniv.
—Bandetæv. —Malloy? Her. Ryd vejen.
Voldsomme slag, indre blødninger, to skudsår, .38 kaliber.
—Stabil. —Heldige rad.
Er politiet tilkaldt? Hvad taler du om? Det er ikke skudsår.
Ikke spilde min tid. Det er barnemad. Gør det selv.
Doktor! Malloy!
—Giv ham noget beroligende. —Slip mig! I forstår det ikke. Slip!
—Før ham op på afdeling syv nu. —Afdeling syv?
Manden er jo skrupskør.
Det er helt sikkert ikke en kopi.
Det giver ikke mening.
—Hvordan vil du forklare det? —Hvor fandt du det?
I kammeret. Det er gammelt. Måske tre—fire hundrede år.
Se mønsteret. Se vævningen. Det er ikke japansk.
—Det ligner noget skotskternet. —Skotland? Det er langt væk herfra.
Især for 400 år siden.
Waterloo, mit største slag. Gid, jeg havde brugt venstre flanke.
Wellington, dit svin! Du var bedre forberedt end jeg.
—Den store kejser Napoleon. —Dæmp dig.
Hvem er du?
Martin. Kan du huske mig? Din yndlingssoldat.
Martin... Er det dig? Du godeste. Hvad laver du her?
Jeg måtte advare dig. Du er i stor fare.
—Det ved jeg. Her er ikke sikkert. —Du må hjælpe mig.
Store krigsmand...
Min mission er ikke forbi endnu.
—Hvilken mission? —Wellington, ikke?
Jeg må slå ham ihjel.
Sørg for, han lider.
—Hvordan kommer man ud herfra? —Overlad det til mig.
Jeg er stolt af jer, soldater. Tiden er endelig kommet—
—og tiden er inde nu.
Hold dog kæft.
Highlander!
Jeg er din skygge.
—Hvor er Kane? —Vær ikke bekymret for Kane.
Vær bekymret for mig.
Du har allerede tabt.
Der kan kun være en.
—Hvad har du, Vorisek? —Et lig her, og et hoved her.
—Det ligner urent trav. —Du er bare så morsom, hvad?
Se, chef. En fyr i kostume, som har fået hovedet skåret af.
—Det er ikke et normalt mord. —Hvor er sværdet?
—Det skulle være en overraskelse. —Jeg husker ting, du glemmer ting.
Men jeg husker.
Hallo, chef. Vi har tjekket for fingeraftryk.
Vi finder intet.
Nogen brød ud af psykiatrisk og gjorde det her.
—Russell Nash. —Der kan du se. Han er et geni.
—Kender du ofret? —Jeg kender morderen.
Mr Nash? Betjent John Stenn, NYPD.
—Hvad? —For otte år siden gik du fri.
Jeg får ram på dig nu. Det lover jeg.
Hav en god aften, betjent.
Beklager, Charlie. Det er 20 dollar til mig.
Brormand... Kom ind, kom ind.
Hvis du finder det røde kort, får du 20 dollar. Så let er det.
Vil du have magi? Sådan her, du.
—Det har jeg aldrig set før. —Hvordan gjorde du det?
Hallo, du. Hit med mine penge.
Mine briller... Glem det, mand.
Behold bare pengene.
Velkommen tilbage, MacLeod.
Jeg står her med den amerikanske arkæolog, Alex Johnson—
—som kommer fra museet for oldtidshistorie.
Hvad kan De fortælle om opdagelsen, og hvorfor er det så spændende?
Genstanden er helt enestående, men først efter nærmere analyse...
Sarah...
Kender jeg Dem?
—Nej. —Nej?
Det mente jeg heller ikke.
Hvad laver De her?
Jeg tager måske fejl, men jeg troede, monsieur Frenet boede her.
Connor MacLeod. Du har vist mødt min niece Sarah.
—Hun er kommet fra London. —Jeg skal åbenbart tæmmes.
En behagelig udfordring ville jeg tro.
Jeg har inviteret ham til at spille kort i weekenden.
—Er De gambler, mr MacLeod? —Lejlighedsvis.
Det er jeg også... Lejlighedsvis.
—Kan vi få et smugkig? —Ikke nu, nej.
De mere usædvanlige genstande bliver udlånt til vores udstilling.
Er det så ikke troldmanden Nakanos legendariske hule?
Som sagt, kan vi ikke sige noget på nuværende tidspunkt.
Er det ikke sandt, som Deres egne studier hævder—
—at legender kan bruges til at identificere arkæologiske pladser?
Der er set paralleller før.
Hvad med inskriptionen? Giver den et fingerpeg—
—eller er det nærmere ligrøver—graffiti?
Den er nok oldtidens taggere, ja.
—Så ingen aner, hvad det betyder. —Jeg ved, hvad det betyder.
Det kyrilliske alfabet, tidligt russisk.
"Tolkah Adeen". Der kan kun være en.
—Kun en hvad? —Alex—san.
Der er kommet en fax fra Tommy.
"Her er lidt læsestof til flyet. Jeg mente, det interesserede dig."
Det var det. Jeg tager til New York i aften.
Lad os få styr på den sidste kasse.
Manden vil hellere have vinyl end den ægte vare.
Det tror jeg næppe.
Kom med.
Kommer du ikke og leger? Gør dig det behageligt.
Du skal lege pænt, store dreng.
Kom så, din lille skurk.
Nå, en mand af få ord? Det er i orden med mig.
Men jeg siger bare, at uden gummi...
...er der ingen yummi.
Hvad venter du på, skatter?
Kom så, skat.
—Jeg håber, du har godt nyt. —Endelig har jeg fundet dødsårsagen.
Ja, ja. Hvad har du ellers?
Bortset fra han fik kappet hovedet af, er han i rigtig fin form.
Ingen brækkede knogler eller huller i tænderne, alle organer er tiptop.
—Som en nyfødt. Hvem er han? —Han er ikke nogen.
Ingen fingeraftryk, tandjournaler, intet.
Det er, som om han aldrig har eksisteret. Hvad tror du, Howard?
At du hellere må lade være med at ryge her.
Hvad laver han i New York?
—Hvad laver han på planeten? —Tak, Howard.
MacLeod. Jeg har tjekket det, mønsteret passede ikke.
Der er en ændring i farven—
—som viser en gren af klanen, der brød ud i 1536.
Der skete noget det år, hvor en Connor MacLeod blev jaget væk—
—fordi han var anklaget for at have en unaturlig tankens kraft.
I trods ændrede faderen tegnet for at ære sønnen—
—men der er ingen optegnelser af grenen siden da.
—Bortset fra det stykke tøj. —Måske har en af dem være i hulen.
Ja, men hvad skulle en skotte lave der?
Et af de gæliske mysterier?
Nakano og de indviede var store troldmænd, ikke?
Men ingen af legenderne henviser til, hvor de kom fra.
Interessant teori, men uden optegnelser, ingen beviser.
En gang om året mødes klanen på Dunvegan Castle, Isle of Skye.
En antikvitetshandler hævder, han er direkte efterkommer af den gren.
—Hvor er han fra? —New York.
—De har faxet hans adresse. —Vil du så udspørge ham om familien?
—Han tror da, du er skør. —Måske.
Men på det her tidspunkt...
...er han måske vores eneste forbindelse til Nakano.
—Jeg går nu. —Godnat, Tommy.
Jeg siger til vagterne, du arbejder sent.
—Hvad kalder du det her? —Hvabehar?
Det her sted. Hvad kalder man det?
Et museum. Men vi har lukket.
Nej, da. Jeg er din største fan. Jeg så dig i fjernsynet.
Jeg er selv lidt af en historiker. Den ser bekendt ud.
Er det ikke utroligt, hvordan nutiden ikke kan slippe fortiden?
—Kan jeg hjælpe Dem med noget? —Nej, jeg...
Jeg laver bare lidt research. Se lige den hule.
Den er ret lille, hvad? Hvad kalder dit museum den?
En model.
Hvad med dig?
En vision af en fortidig virkelighed, tror jeg.
Nej, virkelighed er så kedeligt. Jeg foretrækker—
—illusion eller fantasi.
Lidt hokuspokus og måske lidt...
Måske lidt...
...kissemisse.
CONNOR McCLEOD IKKE FLERE OPLYSNINGER
Connor MacLeod.
Bare rolig, min lille snerpe. Jeg skal nok finde ham.
Og når jeg finder ham...
Brænd det ned.
Jeg står ved det japanske åndelige center i Queens.
—Godt at have dig tilbage, Nash. —Godt at se dig, Charlie.
Kom så.
Kom så!
Ville ønske, vi kunne fortsætte sådan de næste tusind år.
Hvad ville du ønske?
MacLeod.
At han havde bedre timing.
Hvad vil du, Pierre?
Dårligt nyt. De har brug for dig i Paris.
—Hvorfor lige nu? —Revolutionen er brudt ud.
Du må forlade pigen.
Kom nu, ven. Hvis ikke for din skyld, i det mindste for hendes.
Du kommer ikke tilbage, vel?
Du må tage tilbage til England. Du er ikke i sikkerhed her.
Ingen er i sikkerhed nu.
Tag den her.
—Russell Nash? —Hvabehar?
—Er du Russell Nash? —Og hvad hvis jeg er?
Jeg leder efter den tidligere ejer, en Connor MacLeod.
Du ved ikke, hvor jeg kan finde ham, vel?
—Er du fulgt efter mig? —Ja, men...
—Har ikke set ham i otte år. —Ved du, om han stadig bor her?
Gid, jeg kunne hjælpe dig, miss Johnson.
Hvor kender du mit navn fra?
Din opdagelse i Japan har gjort dig berømt.
Du er åbenbart...
...selv interesseret i Japan, mr Nash.
Sær mad, gode biler, hårde forretninger.
Det er ved at blive sent. Godnat, miss Johnson.
Jeg vil ikke genere dig, mr Nash.
Men du er min eneste forbindelse til MacLeod.
Prøv telefonbogen.
Vrimler med folk med det navn i New York.
Tak, men jeg leder kun efter en.
Det gør jeg også.
400 år er lang tid at nære had.
Og du skrev ikke engang.
Men had giver næring og får sindet til at fokusere—
—og holder en varm og giver håb.
Du, MacLeod...
Tænk ikke på pigen. Hun er ikke lige min type.
Hun er lidt for bleg.
Men det er jo 90erne, så jeg gør en undtagelse.
Der er jo så meget, jeg skal indhente.
Det er et buddhistisk tempel. Vi kan ikke slås på hellig jord.
Det bestemmer jeg.
Der kan kun være...
...en!
Efter 400 år er tålmodighed en dyd.
Hold da kæft! Jeg går ind.
Hør her. Hvad du end så—
—så du intet. Du aner ikke, hvad du er på vej ud i. Hold dig væk.
Stands! Politi.
En ting til, jeg synes du bør vide.
Der var en kvinde, som arbejdede sammen med os en engang imellem.
Brenda. Brenda Wyatt.
Hun var fascineret af det. Mordene, sværdene, det hele.
Hr. betjent... Klokken er fem om morgenen.
De skrabede hende op fra motorvejen i Skotland for syv år siden.
Hun var dræbt på stedet, men han slap fri—
—uden en skramme.
Det gør mig ondt for ham.
Så er du sikker på, du ikke så noget?
—Miss Johnson. —Undskyld. Nej.
Russell Nash er meget farlig. Jeg foreslår—
—du holder dig væk.
Det sagde han også.
Så, min ven. For revolutionen.
MacLeod. Besøg.
Kom nu, MacLeod. Hvis du dør, mister vi en stor kriger mod ondskaben.
Jeg skal henrettes i stedet for dig.
Gå hjem og sov rusen ud. Kom så.
Jeg er træt af det evige liv.
Døden forløser mig fra smerten.
—Gå nu hjem, Pierre. —Jeg går ingen steder.
Så er det nu, mr MacLeod.
Smid ham ud, når han vågner.
Guds nåde.
For forræderi mod Frankrigs konge—
—Connor MacLeod.
Connor! Connor!
Sarah...
Ja?
Det var interessant i aften, men jeg nåede ikke at tjekke telefonbogen...
...mr MacLeod.
Vil du indenfor?
Kom ind.
Jeg henter en drink. Sæt dig bare ned.
Tak.
Det er noget af en samling.
—Hallo? —Mr MacLeod?
Det er Janet fra rejsebureauet, jeg vil bare bekræfte reservationen—
—på turen fra Newark til Glasgow.
Deres billet er betalt og ligger i lufthavnen.
—Tak. —Farvel.
Mange, der hedder Connor i familien.
Hun hed Sarah.
Jeg ved ikke, hvad der foregik i går—
—men det har noget med mit arbejde at gøre.
Vi har fundet et stykke stof i hulen, som spores—
—til en gren af familien, som du er den eneste, der er kendt fra.
Hulen blev forseglet for 400 år siden.
Har du hørt om legenden om troldmanden Nakano?
Tænker du aldrig på andet end arbejde?
Har du noget bedre at tilbyde?
—Jeg skal åbenbart tæmmes. —En behagelig udfordring.
Du siger vel til, hvis du kommer i tanke om noget.
Hvad er det? Det ser bekendt ud.
Død over MacLeod—klanen!
Min smukke Heather, min første kone, min første kærlighed.
Jeg kom tilbage, fordi det er her, det hele begyndte...
...og jeg har brug for styrke.
De sidste 400 år har været...
...gode ved dig, MacLeod.
Hovsa...
Læg en besked, så ringer jeg.
Det er mig, John. Jeg savner dig.
Hvornår kommer du?
Du sagde, du ringede. Har du glemt det?
Hvis du har glemt det, er det Marakesh 1442.
Elsker dig, far. Hej.
Far...
Far.
Hej, MacLeod.
Jeg tænkte nok, du fandt mig.
Hvorfor er du kommet?
Nakano.
Du virker, som om du hører til her.
Det gjorde jeg måske engang—
—men det er længe siden.
—Du tilbringer meget tid alene. —Jeg har vænnet mig til det.
Det gør ingen.
—Du lukker ikke folk ind, vel? —Det kan jeg ikke.
—Det gør ondt at elske og... —...se folk dø.
Som kvinden på billedet.
Ja... Jeg elskede hende meget højt.
Jeg ved, hvem du er.
Du er Connor MacLeod.
Du er født ind i MacLeod—klanen i Glenn Finhan ved Lock Shiel.
Du blevet drevet fra dit hjem i 1536.
—Jeg kan ikke dø. —Og du har vandret i verden siden.
Mr MacLeod. Der er en Jack Donovan i telefonen.
Jeg er straks tilbage.
—Jack? —Hvad fanden laver du i Skotland?
—Hvad mener du? —John er på vej fra Marakesh.
Han lander i Newark i morgen som aftalt.
—Hvad er det, du siger? —Kan du ikke huske længere?
Har sat ham af i lufthavnen. Er der et problem?
Nej, Jack. Jeg henter ham.
Farvel, Jack. Tak.
Pas, tak.
—Rejser du alene? —Ja, men min far henter mig.
—Velkommen til USA, mr MacLeod. —Tak.
—Ja. —Hvad nu?
De har Nash. Godt, vi kommer.
Northwest Airline, rute 49. Den er lige landet i Newark. Kom så.
Af sted.
Han er i nærheden. Jeg kan mærke ham.
Undskyld.
Næste.
—Far! —John...
—Stands. Rør dig ikke. —Slip mig.
John!
—Hvor er Porschen? —Porschen... Ind i bilen.
Lille møgunge.
Hvem er du?
Jeg er en af din fars venner.
—Han har min søn. —Her står intet om en søn.
—Du lyver, Nash. —Hvilken søn?
Stop bilen. Slip mig ud herfra.
Stop bilen.
Se flyet. Der er et fly.
Jeg når mit flyet.
Du kan tage rattet. Pas på.
Giv mig det.
—Godt, så overtager jeg. —Held og lykke.
Spyt så ud, Nash. Vi har masser af tid.
Det er en lastbil. Stop!
Det samme pis. Uden tilståelse har vi intet på ham.
Hvis ikke vi kan sigte ham, må vi løslade.
Her er indelukket, hvad? Vi trænger til lidt ventilation.
Nå, den første sikkerhedsregel: Hold øjnene på vejen.
Hvad er det nu? En mur!
Godt, Nash. Du bliver løsladt... indtil videre.
—Og en ting til. —Hvad?
En dag begår du en fejl, og så nakker jeg dig.
—Den har jeg hørt før. —Lad røvhullet gå.
Din far kan ikke redde dig!
MacLeod eller Highlander... Hvad du så end kalder dig.
Det er din søn.
Jeg håber ikke, det var for hårdt for ham.
Jeg er på den gamle missionsstation ved Jersey City.
Kom endelig.
Far!
Vigtigheden af at lære de unge mennesker familiedyder...
—Cigar? —Rør ham ikke.
—Lille møgunge. —Kom her, John.
Gå hen til din far.
Familien uddør.
Sært, ikke? Jeg troede ikke, at udødelige kunne få børn.
Men det lader til, selvom jeg er illusionens mester—
—så er du bedragets mester, Highlander.
Hvordan gjorde du det? Hvordan overbeviste du de smukke kvinder om—
—at det var dem, der ikke kunne få børn?
Det viste sig, det var dig og din udødelige diller—
—der ikke kunne levere varen.
Jeg ved det godt. Du må have været meget skuffet.
Alle de dejlige år, du troede, du var den eneste tilbage.
Men forstår du, du vandt ikke—
—og det gør du heller aldrig nu. Amen.
Fin, lille tale, Kane. Men den redder ikke dit hoved.
Hvor er John?
Kom med mig. Kom. Hvor er Johnny?
Her er Johnny...
MacLeod?
—Hvad laver du her? —Jeg fulgte efter dig.
Jeg troede, jeg kunne hjælpe.
Satans...
Kom så.
MacLeod. Du har en dræbende charme.
Jeg kan ikke dræbe en ubevæbnet mand.
Tag det.
Men livet er jo ikke retfærdigt, vel?
Vi ses i helvede.
Det bestemmer jeg.
Der kan kun være en.
Far?
John.
John...
Vil du gøre noget for mig, Connor? I årene fremover—
—vil du så tænde et lys og huske mig på min fødselsdag?
Ja, det lover jeg, elskede.
Der blæser en frisk brise fra søen.
Der er iskoldt i dalen.
Det er det mest fantastiske sted på jorden.
Jeg har ikke fundet noget sted, der overgår det i 400 år.
Nu er jeg tilbage igen. Med kvinden jeg elsker—
—og den søn, jeg kalder min egen.
Jeg har fred i sindet. Endelig er det forbi.
Elisabeth Christensen Broadcast Text København, 2006
Tekstadministration: Broadcast Text København, 2006